הוא כמו חיה.
תמיד אוכל.
מאביס את עצמו.
כמו אחד מהחזירים ההם עם הניבים,
שמחטטים באשפה.
הוא עולה למעלה בשעה 9:00-9:30 כזה, אז...
בכל זמן לאחר מכן.
אני אשיג לך את המבנה,
את מיקום האזעקה, את הצופן לכספת...
אני מחוסרת הכרה במטבח.
דימום בראש מ...
איך שאת רוצה לעשות את זה. ואז, למעלה, לכספת.
הוא מפתיע אותך ו...
אני לא אהרוג את בעלך, דאני, אוקיי? תרדי מזה.
אז? יש לך משהו בשבילי?
מה לעזאזל זה "גביע תעשיות" בכלל?
מה זה? - כן, כתוב כאן.
"רכוש של גביע..." - זה לא ענייננו, זה מה שזה. תני לי.
ובשבילי?
דאני...
כתובת ידועה אחרונה.
חכה! חכה!
זה היה היום, דאני.
בשבילי.
בשביל ג'סי ובשבילי.
היום שבו הכל השתבש.
ומישהו צריך לשלם.
- יוסטון -
- נרות שבת, כשרות, מזוזות "מצוות על המקום" -
תעזרו לי! אלוהים, בבקשה, תעזור לי!
לא! לא!
זה מה שרצית, כן?
אמרתי לך, הבחורה שלי טובה.
- מלונית "סאנדאונר" -
משהו השתחרר. אנחנו לא יודעים איך.
זה הגיע לכאן. אנחנו לא בטוחים למה.
מה שאנחנו יודעים זה שהעבודה שלנו מסוכנת.
אנשים מתו.
אם ניכשל, אם המשימה שלנו לא תסתיים בהצלחה,
יהיו עוד מתים רבים. - אלי הטוב.
אתה חייב להבין שאנחנו עובדים כסמויים. זה חשוב.
אל תספר לאף אחד...
ותניח לנו.
אם נצטרך משהו, נתקשר.
כשאתם...
כשאתם אומרים "השתחרר"...
אתם מדברים על אסיר? זה מצב של מטורף שברח?
לא, לא. - נכון.
באופן מסוים, זה נכון.
אלי הטוב. - נתקשר אם נצטרך משהו.
"אל פאסו גאזט".
משפחה צעירה באינדיאנה לקחה את הילדים שלה לפארק שעשועים.
שלושה ילדים. הם שם שעה בערך, משחקים, עושים חיים.
ההורים מסתובבים, אחד מהילדים איננו. הקטן.
ההורים בפאניקה. אז הם משאירים את שני הילדים הבוגרים יותר
עם מוכר כעכים אחד, והולכים לחפש.
בערך חצי שעה לאחר מכן, הם מצאו אותו.
בוכה בכי תמרורים ליד ספלי התה המסתובבים, או משהו כזה.
טוב, ההורים מאושרים עד הגג, רק מודים, "השבח לאל",
קונים גלידה לכולם כדי לחגוג.
אבל...
שני הילדים האחרים...
לקח שלושה ימים למצוא אחד מהם.
עירום, תקוע בתעלת ניקוז, ליד הכביש הראשי.
והחלק הכי קשה בזה, מנקודת המבט של אכיפת החוק,
היה האיש הזקן.
הוא עבד בפארק הזה במשך 30 שנים ומכר כעכים. ואף פעם לא הייתה שום תלונה או תקרית.
התינוק השלישי? לא מצאו אותו אף פעם.
העולם הזה...
מה אתה חושב? - אני חושב שהזמן שלנו הולך ואוזל.
אני חושב שאנחנו צריכים לנסות שוב.
פשוט לנסות שוב?
כן.
עם הפחית?
אתה בטוח שהיא שם?
היא שם.
אז נחכה עד שיחשיך,
נמצא את המטיף, ננסה שוב...
רק שהפעם...
בלי הפתעות.
אז הוא בא הנה מוקדם הבוקר, כמו שאמרתי.
הוא לא התקשר מראש, פשוט הופיע אצלי. - הוא היה צריך להתקשר.
היה ברור שהוא שתה. לא מפתיע.
הוא ביקש להיות לבד ולהתפלל איתה. לא ידעתי מה להגיד.
הוא היה בפנים כמה דקות, ואז הלך בלי לומר אף מילה.
כשנכנסתי פנימה, היא הייתה במצב כזה. תפסיק, ג'ק!
הוא אמר לי שמשהו יקרה.
כשהוא בא קודם, התנהגתי בגסות רוח.
אחרי כל מה שקרה, היה קשה להאמין שוב, אבל הוא צדק.
תראי את התינוקת שלי עכשיו.
אני לא יודעת מה זה אומר, אבל...
אבל בטח יש לזה משמעות, נכון?
נכון.
אימא? אימא?
אימא מלווה אותי לאוטובוס, בדרך כלל.
לא היום. אתה ואני הולכים לדבר.
על מה אתה רוצה לדבר? - בוא.
בוא הנה.
אני לא הייתי צריך לפנות למטיף.
אני ממש... - תקשיב.
מה שאתה לא חושב שאתה שומע, לפעמים...
דרך הקירות של חדר השינה או וואטאבר...
אני...
אני לא מכאיב לאימא שלך.
אני כן, אבל היא...
מבוגרים הם מסובכים.
אז...
רק...
אני אוהב את אימא שלך.
אבא? - אה?
דאגי אמסטרדם?
הוא אומר שהמטיף נתן לך אגרוף כשלא הסתכלת וגרם לך לעשות קול מוזר.
כולם צחקו, אז הכרחתי אותו לחזור בו.
וכיסחתי לו את הצורה. אבל לגמרי.
אני גרמתי לו לבכות. - יופי.
אנחנו נפספס את האוטובוס.
בוקר טוב.
מי את?
היי, איך קוראים לך, מתוקה? - דה, זאת ג'ייני.
זה היום הראשון שלך, ג'ייני? - יותר כמו היום ה-900 שלה.
אוי, ג'ייני, נראה שמר קריפי ווירדו שכח אותך לגמרי.
מה קרה לך? - זה איש הארנב!
מי אמר את זה?! - תיילל כמו ארנב!
תשתוק! - כן, קדימה! תעשה את הקול!
קדימה! תעשה את הקול! - תיילל כמו ארנב!
טוב, די לדפוק, מזדיין אחד.
מה...?
מה אתה עושה? - אלוהים!
אל תעשי את זה! - לא שמעת אותי דופקת?
זאת היית את? - זה הגיע במשלוח לפני יותר משעה.
אתה תיקח את הוואן ותטפל בזה, נכון?
אני סגור על זה. - אתה לא נראה ממש סגור על זה.
לא?
זאת תלבושת ה "ממש סגור על זה" שלי.
ראית את ג'סי? אני אמורה להיפגש איתו בעוד שעה.
אבל לא יכולת לחכות.
המפתחות לוואן נמצאים בארון. אני מצפה לזה שתעשה משהו מועיל.
- לעניים -
"את כל כך יפה...
לראשונה ראיתי את מולי מאלון המתוקה...
והיא..."
זה אתה, פאדרה?
באמת תהיתי איפה אתה.
אני לא גנבתי את היין של טקס לחם הקודש,
רק הלכתי לקחת את המפתחות, אתה יודע, בשביל...
ארון המתים של מה-שמו. התכוונתי לנסוע לשם ולטפל בזה.
ג'ס?
אתה בסדר, גבר?
אני רוצה להראות לך משהו.
רישיון נהיגה ורכב, בבקשה.
יש לך מושג כמה מהר נסעת?
תראה, אתה עצרת אותי, אז אני מניחה שזה היה מהר מדי.
185 באזור של 90 זה מהר מדי, כן.
איזה מין שם זה "מארני פומרנץ"?
הונגרי.
את לא נראית לי הונגרית.
אז כמו מה אני נראית לך?
את נראית כמו מי שעברה על חוקי טקסס, סעיף 545.401.
זאת נהיגה מסוכנת. אז את צריכה לצאת מהרכב, אני צריך לעכב אותך ולהחרים את הרכב.
גברתי, שמעת אותי? אני צריך שתצאי... - כן, אני מצטערת, אדוני השוטר.
אפשר רק לקחת את המעיל והארנק שלי?
אני בטוחה שבחורות בוכות הרבה, במצבים כאלה.
אל תדאג, אני לא הולכת לבכות. זה סתם טיפשי.
וזה אף פעם לא עוזר, נכון?
זה די סקסיסטי, אתה יודע, כשחושבים על זה.
איפה שירתת? - מה?
איפה שירתת?
אה, כן. אה...
הלמאנד. קנדהאר. - אפגניסטן.
איזה מקום זה שם, אה? - לרגלים, כן. לא בשבילי.
אני הייתי שם למעלה, ב "אפאצ'י" שלי, ויריתי בהאג'ים.
אני יכולה להגיד למה נסעתי מהר מדי?
אני לא מנסה להתחמק משום דבר, אני רק...
רק כדי להסביר?
יש לי ידיד, שהתחיל ללכת בכיוון הלא נכון לפני הרבה זמן.
כלומר, ממש לא נכון. החלטות חיים ממש לא טובות.
ניסיתי לעזור. לגרום לטיפש הגדול לחשוב בהיגיון, אבל...
לא הצלחתי לתקשר איתו.
עד היום.
ואני יודעת שלנסוע במהירות מופרזת זה לא טוב.
זה מסוכן, ולא טוב, ונגד החוק.
אבל אני מצטערת, ובטח לא כדאי שאני אגיד את זה, אבל...
אני מוכנה לעבור גם על 100 חוקים מזוינים כדי להחזיר את הבחור הזה למסלול.
סליחה על הקללה, אדוני השוטר. אני מצטערת.
את בטוחה שהוא שווה את זה?
הלוואי שהוא לא היה.
תאטי. אם הבחור הזה יודע מה טוב בשבילו...
הוא יחכה לך.
שיקרתי. תראה איך אני בוכה.
כאן 64. אני פנוי.
"השבח, השבח..."
תדלג.
תשיר לי ג'וני קאש.
"לי ג'וני קאש."
תדלג ותגלה לי סוד.
אני אוהב את ג'סטין ביבר. שיט!
תדלג ותגיד לי מי המושל של טקסס. - צ'אק נוריס הארור. אני לא יודע מי.
תתאגרף.
יותר מהר.
יותר מהר. יותר מהר!
טוס!
שיט, קאס. אתה בסדר?
זה אדיר.
- "קינקנון בשר ואנרגיה" -
- אודין קינקנון -
- כנסיית "כל הקדושים" ישוע מגיע... תברחו! -
טוב, יש שלושה הסברים אפשריים.
מספר אחת, ג'ון טרבולטה. אתה יודע, הסרט שבו הוא מקבל
את הכוח שלו מגידול מוח.
מספר שתיים, ג'ייסון בורן. הוא מקבל את הכוח שלו מסוכנות ממשלה סודית.
או, התרחיש הכי פחות סביר, אבל זה שאני מעדיף...
אתה ג'דיי.
טוב, אם נניח שזה לא מספר אחת...
נכון שאנחנו מתלהבים שזה לא ייאמן, אה?
בסדר.
לא מתלהבים בכלל, נראה לי.
כמה זמן יש לך את זה, לדעתך?
מאתמול בלילה.
אולי יותר זמן.
אני מרגיש שונה. - איך שונה? שונה איך?
מה? - איך ההרגשה?
טוב, זה טירוף. - אני מכיר הרבה סוגים של טירוף, טוב? רק...
תגיד לי מה ההרגשה.
ההרגשה היא כאילו...
שיש לי בלנדר גדול בבטן.
ובתוך הבלנדר הזה נמצא הכל.
אהבה... שנאה...
אש, קרח...
פולוניום, גלידה, טרנטולות, הכל.
כל מה שאלוהים ברא...
בתוכי.
אתה מכיר את הסוג הזה של הטירוף? - טוב...
באמת חשבתי שלא. אני מאחר.
לא, לא. רק שב לרגע.
אתה בהלם.
למה כוח כזה מגיע ככה פתאום?
אני לא יודע מה זה. אבל זה מכניס להלם.
כלומר, אולי אתה אפילו מרגיש שזאת קללה, אבל...
תחשוב על זה, טוב?
זה לא חייב להיות ככה.
מישהו כמוך...
עם משהו כזה...
כלומר, בחייך, פאדרה, תתאר לעצמך את האפשרויות, אה?
- לאבד את קרוז: הרגשה בלתי אפשרית - "התפרצויות הלם ואבל בכל העולם,
בשעה שענק של מסך הכסף הובא למנוחה היום." - אתה מוכן לתנועה? בקרוב יחשיך.
אה-הא. - מה? אתה מלמלת.
אמרתי...
"כוכב של סרטים רבים..." - אני מוכן לצאת לדרך.
"ג'רי מגווייר, אהבה בשחקים..."
זה מה שאני אמרתי.
"כפי שהסביבתן הדגול ג'ון מיור אמר פעם,
'כאשר מושכים דבר אחד בטבע, מגלים שהוא מחובר לשאר העולם'.
אנו חשים שהדבר מציג הזדמנות נהדרת לשני העסקים שלנו,
ולכן אנו מצפים מאוד לתגובתך. שלך, ג'רי קאטלר."
אתה רוצה שאני אבקר את האיש הזה?
שאכסח אותו ואגרום לו לבכות?
הממ?
החבר'ה האלה מ "גריין אייקרס" שנושפים בעורפנו? מה אני יכול לעשות?
אתה יכול לפנות את המגש שלי.
אני אקרא למיס אוטלאש. - סיימתי כבר. אתה יכול לעשות את זה.
לא חשוב, דוני. תודה.
ליד ימיני אין יד ימין.
- ארנסטו וארנסטו משרפה -
"אני חי באזור הבדידות.
אני כאן מאז שהלכת.
כל כך מוזר ובודד כאן,
לחיות באזור הבדידות.
בלבה של העיר,
עם אנשים סביבי.
אני לבד..."
שלום, חבר שלי.
התגעגעת אליי?
אחת מאלו?
יוסטון מוסרת דרישת שלום.
שלום?
אפשר לשאול אותך משהו? - בטח.
יהיה נחמד לנהל קצת שיחה. תשאל.
אני נראה לך שונה?
טוב, אתה נראה זוועה, אבל זה הופך ליותר ויותר רגיל.
למה?
קרה משהו.
אני לא יודעת מה זה אומר, ג'סי. - גם אני לא.
אוקיי, אתה משעמם אותי רצח כרגע, אז בוא נדבר על העניינים שלי.
דיברתי עם דאני.
לא, טוליפ. - רק תקשיב לי.
אני הקשבתי לך. עכשיו את צריכה להקשיב לי.
אני גמרתי עם החיים האלה. אני לא רוצה אותם ולא מתגעגע אליהם.
זה פשוט שקר. - אני לא רוצה אותם.
למה את לא מבינה? אני מנסה לעשות כאן משהו. - לא, אני לא מבינה.
ברור שלא. - מה אתה מנסה לעשות, ג'סי? אה?
התספורת והתלבושת הטיפשית הזאת? תזכיר לי בשביל מה זה, לעזאזל.
הבטחתי משהו.
כן. להיות אחד מהטובים.
ברור. זאת בדיחה בשבילך. אבל לא בשבילי.
אם אני לא אקיים את הבטחתי, אם לא אעשה כל מה שאני יכול
כדי להציל את העיירה הזאת...
אני אצטרך לתת על זה את הדין. - מי אומר?
אלוהים אומר. - אלוהים? מלך הפרת ההבטחות של כל הזמנים?
זאת באמת בדיחה. - אין לך מושג על מה את מדברת.
כן, כי אני טיפשה מדי בשביל להבין את החשיבה העמוקה שלך.
נמאס לי מזה!
תחזרי לחיי הפשע שלך.
זה לא פשע, מטיף.
זה צדק.
קרלוס.
חכה!
המנוול הגנב, הבן זונה, רוצח הילדים והורס החיים.
את מצאת אותו.
הכתובת הידועה האחרונה.
ההבטחה ההיא שהבטחת? היא הייתה הבטחה של ילד קטן, לפני הרבה זמן.
בחורים טובים לא קיימים, ג'סי. רק בחורים.
אולי זה לא כמו שדמיינת, אבל...
אבא שלך מת ואת העיירה הזאת כבר אי אפשר להציל.
ג'סי, בחייך...
בוא נלך להרוג את קרלוס.
קודם הפחית, אחר כך המטיף.
ניסיון יפה, בחורים.
ניסיון יפה. אני לא יודע איך אתם מוצאים אותי, אבל בפעם הבאה,
אתם צריכים לנסוע בטנדר אחר, זוג אידיוטים שכמוכם!
רגע, אני הרגתי אותך. איך עשית את זה?
שיבוטים.
בסדר.
שיט.
עכשיו אני צריך לנקות אחריהם שוב. זין!
זה ייקח לנצח.
בסדר.
יש לי נשק!
כדאי שתגיד מי אתה! בוא נגמור עם זה כבר!
אל תרביץ לי. - איך אתם מוצאים אותי כל הזמן?!
אנחנו לא כאן בשבילך.
מה? - אנחנו כאן בשביל המטיף.
יש לו משהו ששייך לנו, ואנחנו צריכים להחזיר אותו למקומו.
אני חושבת שדבר ראשון ניקח פטיש...
ונשבור לו כל עצם בגוף.
ברצינות. כל אחת מהעצמות.
ואז אולי משהו עם חומצת מצבר.
"פריטוס", נכון? גבינת צ'ילי? - היי.
לפני שנלך...
יש משהו שאת צריכה לדעת. - כן, סע מסביב.
יש משהו שאני חייב להגיד לך. - שמוק.
אתה חירש! אנחנו מדברים כאן! - טוליפ.
מה אתם עושים שם?! - אז בוא, חתיכת חרא!
תפנו את הדרך. - בוא נלך מכות.
את רצינית? - כן, אני רצינית. צא מההאצ'בק המתפרק שלך!
את משוגעת!
כן, זה מה שחשבתי.
בכל אופן, מה אני צריכה לדעת?
אני צריך לעשות פיפי.
מרתק. תעדכן אותי.
היי, מטיף.
היי, דוני.
מי הארנב במלכודת הדובים עכשיו?
תסתובב.
רד על הברכיים.
יופי.
עכשיו תורך להשמיע את הקול.
ווי!
קדימה, קדימה. ווי! ווי!
קדימה, לעזאזל! אמרתי לך ליילל!
אני לא הולך ליילל בשבילך, דוני. - לא?
אז אתה הולך למות בשבילי. - גם לא זה.
אבל אני אעשה איתך עסקה.
כשהשוטרים ימצאו את הגופה שלך, אני אגרום לזה להיראות כמו התאבדות.
אין סיבה שכל העיירה תדע שהרבצתי לך כמו לכלבה פעמיים.
עצור.
מה לעזאזל...?
זוז אחורה.
שב.
שים את האקדח בפה שלך.
תמשוך את הפטיש אחורה.
תניח את האקדח.
אני מבין.
אתה יכול ללכת.
היי, דוני.
מה בדיוק עשיתם שם בפנים?
שינינו את דעתי.
בסדר.
אז קרלוס?
מה, פשוט ניתן לזה לעבור לו בשקט?
אנחנו... - אל תגיד את זה.
נשאיר אותו לאלוהים.
אני נשאר.
ואני לא הולכת בלעדיך!
איך שאת רוצה.
אם המשימה שלנו לא תצליח, יהיו מתים נוספים.
אם ניכשל, לא יהיה אפשר לפנות לאחור.
אז אתם לא עושי-צדק הורגי ערפדים? - ער... ערפדים? ממש לא.
אנחנו אפילו לא יודעים מה זה אומר.
אנחנו רוצים רק את מה שבתוך המטיף. - לא, אני בטוח בזה.
כוח כזה, מי לא ירצה אותו? השאלה היא בשביל מה אתם רוצים אותו.
צבא?
כלכלה?
שליטה מוחית פסיכו-סקסואלית בקנה מידה גדול? מה אתם הולכים לעשות בו?
שום דבר.
לא ייעשה בו שימוש לעולם.
לכן שמו אותו כאן בפנים מלכתחילה.
מי אתם?
אנחנו מהממשלה. - כן, הבנתי. בגלל השיבוטים. אבל מאיזה חלק?
אף.בי.איי, סי.איי.איי, אן.אס.איי? - אנחנו מגן עדן.
אני מבין. בסדר.
ברצינות, אתם חושבים שאני קשה? ג'סי הוא פשוט צוות הריסה.
אם תמשיכו לבוא אליו עם פחיות קפה ומסורים חשמליים, תתחרטו שנולדתם.
זה לא יעזור. ועכשיו והלאה,
אהיה המתווך שלכם. אני אגרום לו להבין את החשיבות של המשימה שלהם,
ואז אביא אותו אליכם.
אתה בטוח שהמטיף יקשיב לך? - ברור. הוא החבר הכי טוב שלי.
"האם זה תמיד הורג אותם? בכיסא? - אף פעם לא שמעתי שזה נכשל.
אבל בכיסא, זה לא מכאיב להם?
לא אם עושים את זה כמו שצריך..."
יש הרבה דברים שקורים.
אתה תתרחק ממנה. תתרחק מכל המשפחה.
אתה רוצה להיהרג?
אז תתפוס שכל.
אתה מפזז כאילו הכל זה שמלות עם נקודות וקרני-ירח.
זאת ביצה מפלצתית.
מעשי רצח, מהומה, מטורפים שברחו...
ביצה מפלצתית ארורה.
האיגרת הראשונה אל הקורינתים.
פרק ט"ו,
פסוק 51.
"הנה סוד אגיד לכם."
- ג'ון קאסטר: 1955-1990 - "לא כולנו נישן המוות,
אבל כולנו נשתנה.
בן רגע, כהרף עין,
בשופר האחרון. שכן יתקע בשופר,
והמתים יקומו בלי כליון, ואנחנו נשתנה". - "פתחו את דלתות גן העדן..."